![]() ![]() |
|
||||||||
|
«Guntis Berelis: – Kas tevi, jau pazīstamu dzejnieku un esejistu, dzina ķerties klāt romānam, turklāt vēl tik nepoētiskam? Sigits Paruļskis: – Dievs man atņēma poētisko dzirksti. Tagad es varu rakstīt tādus viduvējus dzejoļus kaut tūlīt, bet labu dzeju… Nē, tā sajūta, tas stāvoklis… Pazuda. Nezinu, kad un kāpēc, bet pazuda. Kad es sajutu, ka varu rakstīt tikai viduvējus dzejoļus, jutos ļoti nelāgi. Bet romāns radās jau sen, pats no sevis, kā vēlēšanās. Varbūt dzejoļi vienkārši nobijās no romāna, viņi taču tik jūtīgi.» «Atklāts, skarbs un smeldzīgs obligātā karadienesta stāsts, kuru stāsta parasts padomju desantnieks… Tomēr tas ir īpašs stāsts, jo šis desantnieks tagad ir kļuvis par vienu no mūsdienu Austrumeiropas spilgtākajiem rakstniekiem. Lietuvietis Sigits Paruļskis ir uzrakstījis grāmatu, kāda pagaidām nevienam latviešu rakstniekam nav bijusi pa spēkam.» «No romāna lapām veļas smacējošu armijas poligona putekļu mākonis un arī ap Paruļski uzkults tāds kā skarba veča mīts — ne vien pateicoties viņa rakstīšanas stilam, bet arī lietuviešu «brigādes» locekļa cienīgajai skūtajai fizionomijai. Taču Paruļska pēc šņabja, atejām, kopmītnēm un kāpām smakojošā armijas mistifikācija ir pārdomu un dzejiskuma pilna. Kā Selīna nihilistiskajā Pirmā pasaules kara «Ceļojumā līdz nakts galam», arī Paruļska zudušās paaudzes un masas stulbuma fons ir romantiķa sāpes. «Pēc zudušo paaudžu nabadziņiem, kas aizgūtnēm melo par augstākajām vērtībām (tie paši puķkāpostu bērni, kas sēdēdami Rīgas vai Viļņas krodziņā pie vīna glāzes, bezpalīdzīgi šņukstēja par Prāgas pavasari), romāns iebrāžas kā svaiga gaisa malks.» «Romāns ir veiksmīgs tāpēc, ka izteikti depresīvā noskaņa, armijas pastāsti, krievu desantnieku slengs un maķerščina, citāti no filosofijas un literatūras klasikas ir labi samiksēti – katrs pats par sevi tie varētu interesēt samērā šauru fanu pulku, bet kopā…»
Lasītāju vērtējums
loti patika graamatas valoda daudzus saliidzinaajumus saaku lietot ar savaa dziivee
..viena no labākajām grāmatām, kādu esmu lasījis!
augstas kvalitaates saliidzinaajumi, lexika preciiza un piesaatinaata ar ironiju- kaa tas ir bijis visaas vieniibaas arii ar citas kraasas uzplechiem un bereteem, lai gan liidz bezceriibai un pazemojumam, kaa arii nogalinaashanas robezhai, kaa tas ir bijis katru dienu daudziem no mums nav nonaakts, t.i., nav shajaa darbaa atteelots tik daudz. un sievietes miilestiibas [ja taada vispaar pastaav] poziiciju konstataacija aarkaartiigi preciiza- sievietei [kaa dziivniekam] ir vai nu jaa, vai nee uzreiz, autors piedaavaa alternatiivu - miileet kaa cilveeku, bet ne kaa viirieti. viena no ku*iskuma " atmazkaam" , bet pamaacosha
Vienkārshi lieliska grāmata. Dazhbrīd tā smējos. Patika valoda.
Valodas zinjaa tas ir visai atbaidoss...ja jaalasa vairaakkaart saada literatuura, tad pat intelektuaaliem cilveekiem var saakt pielipt sis slengs...:))No vienas puses- diezgan nepatiikams, bet no otras puses- sim samikseetajam darbam piemiit savs sharms...tomeer lielaas devaas tas nebuutu baudaams, manupraat, jo paaraak daudz perversiibu...visur tikai perversi saliidzinaajumi, tas nedaudz noskumdina, jo arii dzziivee daudziem ir taads skatiijums...
Šķiet ,neiespējami vērtēt šo darbu pilnībā,ja nav būts PSRS armijā.Esmu bijis.Iespaidu gūzma daudz neatšķiras no autora vērojumiem un sajūtām.Tikai,kāpēc tāda nolemtība?Viss pāriet un izzūd,ar atmiņām vien nevar būvēt tagadni.
Mani šī grāmata pārsteidza ar savu vienkāršību, kas atsēdina cilvēku, nomet uz kājām, noraujl lejā no lidojuma izdomātā pasaulē. Izlasot šo grāmatu man palika vieglāk, jo pazuda daudzas ilūzijas, lētas salkanas ilūzijas, lietas kļuva skaidrākas, dzīves redzējums tīrāks. Nebiju domājusi,ka šāda literatūra atvieglos man dzīvi, bet tas ir noticis. Interesanti, vai ne?
Ïoti spēcīgs darbs, svaigs un oriģināls! Spoža ironija, sentiments un raupjums. Teksts tik trāpīgs, ka daudzas lappuses ar baudu pārlasīju vairākkārt. Izlasītā un nojaustā fragmenti pamazām savienojas viengabalainā, koncentrētā stāstā. Starp citu - pirmais autors, kurš ir gana talantīgs, lai varētu atļauties rakstīt par «atmodu», nepadarot darbu nebaudāmu. Šī grāmata ir jaunākais posms manā klasikas grāmatu plauktā, turpinot Munti, Oldingtonu, Selindžeru...
Nekonsekvents, samocīts, nepārliecinošs darbs. Saņemieties, autora kungs, kāpēc jārada ar tādām mokām? Beidziet zīžļāt un viļāt valodu. Tas ir nebaudāmi. Mans vērtējumsKomentāri, kas neattiecas uz grāmatu, var tikt rediģēti vai dzēsti. |
||||||||
![]() |
![]() |